04.10.05
Rovnýma nohama do podzimu
Ještě před deseti dny jsem se potápěla v moři a nastavovala sluníčku kolou kůži. Vyhřívala jsem se jako kočka na zápraží a děsila se návratu. A věděla jsem proč - v Praze hlásil pilot osmnáct stupňů, o týden později jsem se probudila do pravého pošmourného podzimního rána. Z pokličky na nebi mě rozbolela hlava.
Ale teď už na sychravé stesky nemám čas. Všechny zápisy jsem ve zdraví přežila a začal další semestr, už snad předposlední. Po celkem poklidném roce si zase užívám přebíhání mezi čtyřmi budovami UK a vybíhání do čtvrtého patra. A žádný čas na jídlo. A šílený fronty v knihovnách. A vysilující byrokracie na studijním. Ale taky spolužáci, které jsem viděla naposled ve druháku. A občas dost nečekaná setkání.
Veskrze mám pocit, že je všechno v normálu.
Cestopisy z Malty budou.
.: Komentáře :.
Já se chci taky vrátit na vejšku, leč sem již stár, s inženýrským titulem, pročeš musim platit daně na cikány, vězně a budoucí inženýry![: - )](http://rebe.rivil.com/b2-img/smilies/icon_smile.gif)